Ikke værst.
Så det er sådan, det virker.
Min søster, Haruka Yamano, er i gang med at stige ud af bilen.
Hun er tilbage fra sin rejse til Amerika.
- Velkommen hjem. - Godt at være hjemme.
- Hvad er det der for et kamera? - Jeg er ved at prøve det.
- Koichi, giv mig kørestolen. - Kørestolen?
Far, hvordan skal jeg komme ud?
- Tak. - Forkert vej.
- Av! - Undskyld.
Er bremserne slået til? Tak.
- Hvad? - Jeg indfanger øjeblikket.
Det behøver du ikke.
Du burde gøre dette, Koichi.
- Kan din ryg klare det? - Faren bærer sin datter.
Haruka Yamano er netop kommet tilbage fra rejsen til USA.
Lad os se, hvad hun har at sige om sin nuværende situation.
- Frøken Haruka Yamano. - Ja?
Hvordan føles det at have brækket begge ben?
Det stinker.
Jeg kom ud for en ulykke midt under rejsen.
- Hvor slemt ser det ud? - Ikke så slemt.
Jeg har komplicerede brud.
Det gør ondt. Det stinker.
Hold op med at sige det. Du bliver bare trist.
- Skal jeg sige, at alt er fint? - Ja.
Jeg vil lave denne havkarusse til middag.
Jeg har lavet det selv. Jeg har gjort et godt job.
Her er retten. Den damper.
Nydeligt.
- Koichis eneste talent. - Det er sandt.
- Mit eneste talent? - Du er en god kok.
Hold op med at læse og bliv kok.
Vent nu lidt. Det er din skyld, at jeg er blevet en god kok.
Hvordan det?
Du arbejder konstant, så der er kun mig her.
- Skal du tilbage til Singapore? - Ja.
- I morgen tidlig. - Så hurtigt?
- Hvor længe? - 2O dage.
- Så længe? - Det er arbejde.
- Jeg misunder dig. - Pas godt på din søster.
- Det glemte jeg næsten. - Det sætter jeg pris på.
- Der er bare mig. - Netop. Du vænner dig til det.
- Hvad betød det suk? - Fordi jeg skal holde dig ud.
Jeg vil faktisk ikke tages af. Men jeg har ikke noget valg.
Prøv at forstå den situation, jeg er i.
Fint.
- Hvor lang tid går der, før du kan gå? - Før jeg kan gå? Omtrent et halvt år.
Så længe? Mener du det?
Jeg kommer til at have det sådan her i et halvt år.
Jeg kan ikke gå nogen steder.
- Du har ingen at gå ud med. - Jo.
- Men du arbejder jo hele tiden. - Jeg har nogen.
Nej. Det er ikke noget godt motiv.
- Hvorfor ikke? - Der er kun dig med.
- Jeg vil have omgivelserne med. - Lad mig filme.
Manner, det er tungt.
- Kører kameraet? - Ja.
- Sig noget. - Jeg er Koichi.
- Tak... - Det er varmt.
- Gør noget sjovt. - Nej.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg siger det.
Er det alt?
Fortæl mig historien igen.
- Hvorfor filmer du det her? - Det er lige meget.
Bevægede kørestolen sig?
I går aftes satte jeg kørestolen ved siden af sengen.
Men da jeg vågnede, stod den ved vinduet.
Vildt...
Utroligt.
- Du flyttede den, ikke også? - Nej, jeg sov.
Hvorfor flyttede den sig så?
Nogen må have sneget sig herind.
- Umuligt. Du låste vel dørene? - Ja.
- Hvad med vinduet? - Hvad for noget?
- Ikke tale om. Det er umuligt. - Man ved aldrig.
Måske ikke gennem vinduet.
- Ingen kan komme ind derfra. - Tror du ikke?
- Hvad med herfra? - Det tror jeg ikke.
Måske ikke.
Så hvorfor flyttede den sig så?
Det aner jeg ikke.
Nu har jeg det!
- Hva' så? - Jeg ved, hvorfor den flyttede sig.
- Hvorfor? - Det er, fordi...
- Hvad er det? - En lille bunke salt.
En bunke salt? Hvorfor det?
Der er noget i dit værelse. Noget, du ikke kan se.
Hold op. Sådan må du ikke sige.
- Sådan. - Du skræmmer mig.
- Hej. Få det væk. - Det vil beskytte dig.
- Hold op. - Det fjerner onde ånder.
Du begynder altså at skræmme mig.
- Fald ned. - Tag det væk, jeg kan ikke lide det.
- Der er ikke noget galt. - Helt ærligt. Det er besynderligt.
En bunke salt...
- Hvad er der? - Se...
Hvad er der sket?
- Det var dig, der gjorde det, ik' - Nej, det var det ikke.
Det her er altså mystisk.
- Der er noget her, det er da sikkert. - Vil du så holde op med at sige det?
Besynderligt.
- Dit værelse er hjemsøgt. - Nej, det er ej.
Der er ikke noget.
Hvordan forklarer du så det, der skete med saltet og kørestolen?
- Det var vinden. - Den kunne ikke gøre det med saltet.
Der en metode, vi kan bruge, hvis vi vil vide, hvad der skete med saltet.
Hvad?
- Vil du se? - Hvordan kan vi se det?
Jeg forklarer det senere. Men lad os finde ud af det.
- Hvad laver du? - Tag det roligt.
Du skal vente lidt.
- Det er mit værelse. - Stemmer.
Hvad er der?
- Har du filmet det? - Jeg var bekymret for dig.
Det er uretfærdigt. Du sagde ikke noget om det.
Du sneg dig til det.
Det ved jeg godt, men havde jeg sagt noget...
...havde jeg sagt nej. - Jeg filmer kun gulvet.
- Hvorfor sagde du det ikke? - Du skal ikke blive vred.
- Jeg hader dig. - Jeg ville være sikker.
- Så vi kan finde ud af det. - Du var bare nysgerrig.
Du er for meget.
Her har vi det.
- Skal du ikke sige undskyld? - Senere, ok?
- Du skal sige undskyld nu. - Følg godt med.
Du skal sige undskyld nu.
En gang til.
Der.
Hold da op! Hvad var det?
Ser saltet ikke ud, som om det bevæger sig?
Du har ret. Det er skræmmende.
- Hvad gør du? - Sætter kameraet op.
Kameraet? Hvorfor det?
- Klar. - Vent lidt.
Filmer du mit værelse? Her?
- Hvad er det? - Mega billedkvalitet.
- Hvad har du lavet? - Koblet det til min pc.
- Det er mit værelse. - Ja.
- Hvorfor? - Så kan jeg redde dig om nødvendigt.
Hvad mener du med det?
Jeg mener for eksempel, hvis nogle onde ånder skulle angribe dig.
Det er ikke sjovt. Hold op med det.
- Hold op! - Bare i nat.
Bare én nat?
- Mener du det? Sikkert? Lov mig det. - Ja.
Bare opfør dig naturligt.
Godnat.
Der foregår noget mærkeligt på min søsters værelse.
I nat vil jeg filme det, der forårsager det her.
Det kan blive århundredes største opdagelse.
Uhyre sjældent filmmateriale.
Jeg tror, jeg vil sidde oppe hele natten.
- Der er ikke sket noget. - Du har nok ret.
Der sker absolut ingenting. Det er nok forbi.
Nu er det din tur. Her.
Koichi, hvordan føles det at være på den anden siden af kameraet?
Det føles ikke på en særlig måde.
- Det skal ind på dit værelse i stedet. - Hvorfor det?
- Hvorfor ikke? - Det er dit værelse, der sker noget i.
Jamen jeg hader kameraer.
Sig mig, hvorfor du er så sky og genert.
Hvad i alverden var det for en tone?
Det er ikke noget at lave vrøvl over. Du ser godt ud.
- Lad mig sætte kameraet op. - Ikke tale om.
Jeg kan få det på film. Det kan blive århundredes opdagelse, sig nu ja.
Nej. Du sagde, det kun var én gang.
Så, ja. Er det sikkert, at det bliver den sidste nat?
Ja, det bliver... den sidste nat.
- Er det sikkert, det er den sidste? - Jeg lover det.
- Er det i orden? - Ja, det er det.
- Der er ikke sket noget. - Jo, der er.
Hør.
Der. Og en gang til.
- Hører du lyden? - Det er bare en lyd.
Ikke en hvilken som helst lyd.
Den er unaturlig.
Hører du den?
- Det er bare en lyd. - Det er en bankelyd.
Det er poltergeist-aktivitet.
Ånderne laver lyde for at gøre opmærksom på deres eksistens.
Det er absurd.
Sværg, at du aldrig vil filme mit værelse. Gør det.
- Jeg vil filme det igen. - Sig, du ikke vil.
- En gang til... - Sværg, at du ikke gør det.
Jeg sætter kameraet op på dit værelse igen.
Hold op. Du lovede ikke at gøre det.
- Men vi er så tæt på. - Sig det.
- Vi er der næsten. Bare en gang? - Nej.
- Bare én gang? - Sig det.
- Nu ikke vred, vær nu sød. - Nej.
Godt. Jeg skal nok lade være.
- "Jeg vil aldrig opsætte kameraet..." - Jeg vil aldrig opsætte kameraet.
- "Aldrig." - Aldrig.
- Sig det rigtigt. - Jeg vil aldrig gøre det.
- Hold op. - Jeg lover ikke at gøre det mere.
- Lover du det? Du sværgede på film. - Det stemmer.
Hold op med at lave grimasser.
- Sig nu ja? - Nej!
- Bare én gang? - Jeg advarer dig.
Jo, kom nu.
- Hvorfor? - Lad mig nu gøre det.
Har jeg ikke sagt nej?
Jeg giver op.
Det her er grunden til, at du kikser til optagelsesprøven.
- Du tager fejl. - Det tror jeg ikke.
Du har ikke læst, siden jeg kom hjem.
Jeg læser. Det gør jeg. Desuden har jeg travlt.
- Med hvad? - Med at passe dig og lave mad.
Jeg skal også gøre rent i huset.
- Det er altså min skyld? - Delvis.
Jeg vil bare have, at du forstår, hvor hårdt det er.
- Jamen så undskyld. - Du er så barnlig.
Nej, du er barnlig. Hvem er det, der bryder sit løfte igen og igen?
- Du skal ikke være vred. - Det er dig, der gør mig vred.
- Du lader det bare gå ud over mig. - Nej, du har gjort mig vred.
- Jeg har ikke gjort noget. - Jo.
Al den snak om overnaturlige sager. Du gør mig helt bims.
Det var dig, der påstod, at kørestolen flyttede sig.
Og du kaldte på hjælp, da saltbunken faldt sammen.
Ja, men du morer dig bare med kameraet.
- Jeg beskytter dig mod... - Nu bliver jeg virkelig vred.
Mig? Det er da for morsomt.
Lad være med at sige undskyld. Jeg tager tilbage til...
- Hvorfor knuste det? - Det ved jeg ikke.
Det er knust.
Hvordan tror du, at glasset blev knust?
Det aner jeg ikke.
Der foregår et eller andet.
Det har været sådan i nogen tid nu.
I nogen tid?
Du kan godt filme mit værelse.
- Hva? - Med kamera.
Godt.
Jeg går ud fra... Jeg vil finde ud af, hvad der sker, mens jeg sover.
Ok. Jeg forstår.
Hej med jer!
- Er det nyt? - Ja. Jeg har købt det.
- Hallo! - Velkommen.
- Kom indenfor. Denne vej. - Tusind tak.
- Til dig. - Hvor er det pænt.
- Hvordan har du det? - Fint, tak.
- Jeg hedder Jun Nagoshi. - Velkommen.
- Og Juns kæreste. - Mai Yaguchi.
- Og hun er... - Min veninde. Misuzu.
- Misuzu Kure. - Vi glemte vist at præsentere os.
- Hvad med dig, Koichi? - Nej, ikke mig.
Giv mig det.
- Hvem er du? - Jeg er Koichi Yamano.
- Og? - Haruka Yamano.
- Du er så pæn. - Nej, det er jeg ikke.
Jeg har hørt rygter om, at Koichi havde en smuk søster.
Rygterne stemmer. Og han har aldrig haft en kæreste.
- Det tænkte jeg nok. - Ikke noget videregående.
Kan du så holde mund?
Med en så speciel søster har du ikke brug for en kæreste.
Hun er yndig. Se bare. Tak.
Undskyld, Mai. Du er den pæneste.
- Beklager. Hold op med at fjolle. - Jeg fjoller ikke.
- Kan du se noget? - Ja, på en måde...
Virkelig?
- Hun kan faktisk se spøgelser. - Spøgelser?
Ja, noget i den retning. Normalt fortæller jeg ikke om det.
- Ser du dem virkelig som personer? - I alle mulige skikkelser.
Det kommer an på...
Nogle gange ser jeg dem klart. Andre gange har de ikke menneskelig form.
Som en utydelig hvid dis. De har forskellige former.
- Hvad ser du nu? - Der er noget.
- Føler du det? - Ja.
Det er noget, jeg vil vise dig. Kom med ovenpå.
- Kom med mig. - Ja.
Hvad er der?
Jeg vil også med.
- Lad os se det igen. - Hvad er det?
Hvad var det?
- Hvor filmede du det her? - På min søsters værelse.
Jeg satte kameraet under hendes seng.
Nå?
Kan du se noget?
Er der noget her?
Hvordan så det ud?
Beklager, men jeg er ikke sikker.
Hvornår begyndte det?
Hvornår var det nu? For 4-5 dage siden, tror jeg.
- Sker det tit? - Om natten.
Hvad er der i vejen?
Hvad er der? Sig det.
Hvad er der i vejen?
Håndklæder.
- Er alt i orden? - Drik noget.
Jeg er ked af det. Undskyld, men jeg må gå.
Hvad for noget? Vent!
Så du noget?
Beklager. Jeg skal gå nu.
Vent.
Hallo. Jeg hedder Yamano.
Jeg fandt Deres hjemmeside på nettet og bestemte mig for at ringe til Dem.
Ja, jeg vil gerne have mit hus renset.
Ja, det stemmer.
Det er ikke så længe siden, det begyndte.
For eksempel var der pludselig et glas, der knustes.
Nede?
Hallo?
Hvem der?
Kom ud.
Hallo!
Hvad er det?
Hallo?
Er der nogen her?
Hvad er det?
Hvad er det her?
Hvem har gjort det her?
Mine øjne var knust.
Der er også begyndt at ske mærkelige ting på mit værelse.
Der er noget galt her. Vi må se at komme væk herfra.
- Filmer du også dit eget værelse? - Ja. Det må jeg hellere gøre.
- Hvad er der? - Det tog på mig!
- Hvem? - Det ved jeg ikke.
Er alt i orden? Jeg fandt ikke nogen.
Der er ingen der.
Vi kan ikke bo her. Det er noget meget værre end spøgelser.
Du må snart komme tilbage.
Ellers har vi store problemer.
Ja. Det forstår jeg.
- Hvad sagde far? - Han er tilbage om nogle dage.
Han sagde, vi skulle blive her.
- Far kommer hjem. - Ja.
Hvor er jeg lettet.
Ja.
Så begynder vi uddrivelsen.
Sæt håndfladerne mod hinanden.
Luk øjnene, slip spændingen i skuldrene og slap af.
Solgudinde, hersker over de højere himmelske sfærer...
De otte banneres gud, og de nihovedede dragers gud...
Lån os Deres hellige kræfter, så vi kan uddrive de ånder, som bor her.
Onde ånder, forsvind herfra. Jeg befaler jer at forsvinde straks.
Nu har vi afsluttet uddrivelsen.
Hvad skete der med ånden i vores hus?
I skal ikke bekymre jer mere. Den er her ikke mere.
- Så nu er vores hus sikkert? - Ja.
Det onde, der hjemsøgte dette hus, er væk.
Tak.
- Er han gået? - Ja. Jeg fulgte ham ud.
Gad vide, om det virkelig er væk.
Han sagde jo, at vi ikke skulle bekymre os mere.
- Frøken Haruka Yamano. - Ja?
Det er gået fire dage siden uddrivelsen.
Der er ikke sket noget mystisk efter det.
- Tillykke. - Tak.
- Lad os også spørge Koichi Yamano. - Javel.
- Er der sket noget siden uddrivelsen? - Nej.
Der er ikke sket noget usædvanligt på mit værelse.
- Tillykke. - Tak.
Det betyder, at uddrivelsen lykkedes.
Vi klarede det.
Det må have været frygteligt at komme til skade på din rejse.
Og så at komme tilbage til et hjemsøgt hus.
Det er rigtigt. Pludselig var jeg meget uheldig.
Er det rigtigt, at den, der kolliderede med din bil, var en morder?
- Hvem har fortalt dig det? - Far.
Hun havde dræbt sin kæreste og var på flugt.
Så det passer altså. Det var ikke din skyld.
Nej, det var det ikke. Pludselig kørte hun ind i min bil.
Er ikke det irriterende? Du brækkede begge ben på grund af hende.
Det er ikke irriterende. Jeg er bare trist.
Fordi den pige, jeg påkørte, mistede livet.
Velkommen hjem.
Beklager, far. Du havde sikkert travlt.
Tak.
Pas på med mit ben.
- Du må være udmattet. - En smule.
Vi blev næsten skøre, mens du var væk.
Vi har fået huset renset. Efter det er der ikke sket noget, så det virkede.
Der kan man se. Det er godt for jer.
Tag det roligt.
- Hvornår rejser du igen? - I morgen tidlig.
I morgen?
- Og hvornår kommer du tilbage? - Så snart aftalen er underskrevet.
- Undskyld. Du var midt i noget. - Det er helt i orden.
- Men jeg er så glad for, at du er her. - Det er jeg også.
Her.
- Og hvor er mit? - Du er så kommanderende.
Hvad er der?
- Hvor er far? - Han må være rejst tidligt.
Se lige engang.
- Fra i nat? - Ja.
Den bevæger sig.
- Det er her endnu. - Så det er ikke forbi.
Nej.
Hallo. Dette er Yamano. Præsten Saionji rensede vores hus.
Ja.
Hvornår skete det?
Ja.
Jeg forstår. Hav det godt.
Hvad er der?
Saionji døde.
Hva?
Hvornår?
For fem dage siden. Han fik et hjerteanfald, efter han var hos os.
Nej...
Hvad?
Hvad er det, der sker?
Koichi! Mit hår.
Jeg kan ikke komme ind.
Hold op, det gør ondt. Nej.
Haruka! Kom ud.
Fald ned. Det er mig.
Under sengen! Se!
Der er ingen der mere. Det er væk nu.
Tag den med ro. Alt er i orden.
Haruka.
Haruka?
Haruka!
Huset er stadig hjemsøgt. Vi må væk i en fart.
Far svarer ikke.
Blæs på far. Han har altid for travlt til at tænke på os.
Vi kan fortælle ham om det senere.
- Vi bør da spørge ham. - Nej. Bare pak dine ting.
Hvad er der?
Jeg ville have sagt det til dig.
Hvad?
- Jeg skulle have sagt det noget før. - Sig det.
Der begyndte at ske mystiske ting allerede i USA.
Jeg hørte fodtrin. Ting bevægede sig af sig selv på hospitalet.
Jeg troede, det havde noget med hospitalet at gøre.
Men det er også sket her.
Er det rigtigt?
Må jeg bruge din computer?
Efter at jeg kom tilbage, søgte jeg på hende.
Pigen, jeg påkørte...
Hun hed Katie.
Lige før hun dræbte sin kæreste -
- skete der også mystiske ting rundt om hende.
Hvad mener du?
Djævlen... har ikke hjemsøgt huset.
Den har hjemsøgt mig.
Ligesom den hjemsøgte hende.
Helt ærligt.
Nogle gange føles det, som om jeg ikke er mig selv.
Her på det sidste har jeg ikke haft kontrol over mig selv.
Hør her.
Hvis der sker mig noget, så stik af uden mig.
- Det kunne jeg da ikke. - Jo, du skal forlade huset uden mig.
Det gør mig ondt.
- Hvad gør? - Det hele.
- Det ligner dig overhovedet ikke. - Det ved jeg.
Gør dig klar til at smutte. ikke også?
Haruka?
Hvor er du?
Haruka?
Haruka!
Haruka?
Haruka!
Hvor er du?
Haruka?
Du godeste.
Hvad gør du der?
Hej... Haruka?
Vågn op.
Haruka!
- Den bed mig. - Bed dig? Hvor?
- Vis mig det. Hvor? - Den bed mig...
Hvad bed dig? Fortæl mig det.
- Den er her. - Hvad er det, der er her?
- Hvor? - Bag dig.
Haruka.
Haruka! Vågn op.
Pokkers også...
Haruka. Er alt i orden?
Er der noget, du vil have?
Lav noget godt at spise til mig.
Det vil jeg gøre. Bare vent her.
Fandens.
Haruka? Hvor er du?
Haruka?
Nej...
Haruka.
Haruka, hvor er du?
Haruka...
Hvem er det?
Far...
Stop.
Kør, hurtigt. Bare kør.
Helvede...
Haruka...
Værsgo.
Vær venlig at identificere liget.
Tekster: Ulla Bruhns www.undertext.com